Завіршована пятниця.
Привіт усім, нещодавно я натрапила на вірш знайомої. Він не є ідеально заримованим, але мене начепила його ідея і чимось подібна до моєї життєвої ситуації цього літа. Трохи опишу, що мені відомо з цієї історії:
Чоловік почав переписуватися з жінкою в соцмережах, обіцяв їй безтурботне ідеальне життя з ним. Спілкування проходило щодня і згодом він переконав її.Ця жінка переїхала до нього жити разом зі своїм сином. За кілька днів, цей чоловік цинічно вигнав її з дитиною зі свого дому. Цей вірш вона писала дорогою додому, коли син питав її "чому?",
"Бо таке життя, сину".
#fridaypoem
Нехочу я писати довгих віршів,
Але слова мої складаються в рядки,
Коли мене так хитро обманув він,
оприділивши долю і життя.
Він клявся серцем, що назавжди наше щастя,
Що все в нас добре і ми зможемо так жити.
А потім, враз.
Він викинув мене з свого життя.
Сказав мені відверто: "Забирайся,
Я хочу, щоб тебе тут більше не було!"
Я відчувала зраду, розпач, смуток.
В якийсь момент надію на буття.
Та він усе одно торочив:
"Іди назавжди з мого ідеального життя".
Я їхала додому з сином тихо,
Не випровадив нас горе- жених.
Лишив на столику фінансову відплату
За те, що він не зміг і не зберіг.